BYGGER PÅ VERKLIGA HÄNDELSER NEW YORK 1944
VERDIKLUBBEN SOARÉ
Ha! Jag höll det nog tillgodo
ty jag är en duvohjärtad mes
och saknar galla att göra min förnedring bitter med
Ty annars hade jag väl långt i förväg
med aset utav denne niding gött varenda korp i landet
Fräcka blodhund!
Gemena, grymma, liderliga best!
Hämnd!
Tack!
Tack så mycket! Tack.
Det var en av Hamlets repliker-
- ur en pjäs jag haft nöjet att medverka i flera gånger-
-dock ännu inte i huvudrollen.
I vår nästa tablå-
- framträder en person som hängivet vårdat stadens musikliv.
Hon är beskyddare för Euterpeklubben-
- Brooklynorkestern till förmån för medellösa damer-
-och vår egen Verdiklubb.
Låt oss färdas bakåt i tiden till 1850-
-och delstaten Alabama.
Amerikas störste kompositör av populärmelodier, Stephen... Foster-
-saknar nya uppslag.
Han är desperat.
Men vänta! Vad är detta?
Nu.
VERDIKLUBBEN
Det är inspirationens ängel som sänts ned från himlen!
Äntligen kan Stephen Foster skriva sin sång!
Håll i!
Bravo! Bravo!
Inspirationens ängel, madam Florence Foster Jenkins!
Det går så bra, så bra!
Jag tycker inte att jag lyckades ingjuta tillräcklig intensitet.
- Det fick väl duga som försök... - Det var bra!
Mina armringar, tack.
Är potatissalladskatastrofen avvärjd?
Kockens medhjälpare jagar gräslök.
- Tänk, ingen gräslök! - Upprörande, men det är ju krig.
Plats på scen för valkyriorna!
- Och snittarna? - Skinka och tomat, gurka och kyckling.
- Utsökt. - Utmärkt. Hur ser jag ut?
Wunderbar!
Schnell, schnell! Din stygga valkyria!
Nu kommer aftonens final.
Jag bör förvarna om att nästa tablå blir både chockerande...
...och skrämmande.
Kära nån!
En strid rasar. Skurar av pilar viner genom luften.
Sköldar brakar ihop, svärd utför sitt blodiga verk.
Men från himlen slår något ned...
...den mest skrämmande synen av alla!
Mina damer och herrar, Verdiklubben presenterar...
Valkyrieritten!
O, herre du min skapare!
Bravo!
Jag har nöjet att överlämna detta blygsamma bevis på vår uppskattning.
- Tack!-Ska jag öppna? - Ja!
Å, så vacker!
Tack ska ni ha, allihop!
Vet ni...
För många år sedan, när jag grundade Verdiklubben-
- hade jag aldrig kunnat föreställa mig att jag skulle stå här 25 år senare...
...med min älskade make vid min sida.
Musik...
Musik har varit, och är, mitt liv.
Musik är viktigt.
Bravo!
Och i denna mörka tid-
- då våra tappra gossar kämpar för civilisationen-
-är den viktigare än någonsin.
Så jag ber er ödmjukt att fortsätta stödja stadens musikliv.
- God kväll, madam Florence. - God kväll, Kitty.
Hur gick det?
Det gick så bra så, tack.
Och nu, Bunny, måste du sova.
- Jag vill inte att dagen ska ta slut. - Jag vet.
Blunda nu.
Bara om du läser något.
Ska bli.
Det band som trogna sinnen sammanbinder
ej intrång tål
Den kärlek är ej sann
som då den ena växlar, finner hinder
och av ens flyktighet förändras kan
Ack nej...
Tack, Kitty.
Adjö, mr Bayfield.
Skaffa en droska, Jimmy.
Välkommen hem, älskling. Jag är lite på lyran.
Lyckost.
- Hur var Florence? - Magnifik.
- Och du? - Jag gjorde en nöjaktig insats.
Om jag ändå kunnat komma.
- Hur var Augustus pjäs? - Gräslig.
Drick upp, du. Jag ska undervisa i morgon bitti.
Ögonspecialisten med dålig andedräkt och två irrande vänsterhänder.
Jag älskar dig, St. Clair.
Så det förslår.
God morgon, fröken Kanin!
Har du sett recensionerna, Whitey?
Carlton Smith på Musical Courier kallar det säsongens höjdpunkt.
- Det var det också! Nu ska vi se... - Ställ det på bordet. Jag ska gå upp.
- Det är inte så klokt. I går... - På bordet, är du snäll.
Vi måste planera Verdilunchen.
Nej, nej, nej.
Mrs O'Flaherty kan inte sitta bredvid baronessan. Hon sörplar i sig soppan.
Då bjuder vi på forell. Inte ens hon kan sörpla i sig forell.
Verdilunchen inleds alltid med soppa, det vet du.
Utan soppa blir det rabalder.
Låt oss då placera henne här, mellan mr och mrs Levi. Perfekt!
Nej, mrs O'Flaherty är inte förtjust i judar.
Hon får sitta mellan furst Galitzer och mrs Garmunder.
- Nej. - Jo. De är stendöva båda två.
- Nej. - Jo!
Maestro Toscanini är här.
Charlie, kaffe.
Visa in honom, Kitty.
O, Arturo, en sån underbar överraskning!
- Förlåt att jag kommer oanmäld. - La mia casa è la tua casa.
Jag medför en liten gåva.
Min inspelning av klockarian med Lily Pons.
Arturo, så omtänksamt! Tack!
Den konserten ser vi fram emot. Går repetitionerna bra?
Mycket bra, men...
...det finns några ekonomiska frågor som förblir... problematiska.
Madam Florence, utan er hjälp blir det ingen konsert.
- Hur mycket ville han ha? - En tusing.
Men han gav mig en skiva.
LILY PONS Koloratursopran
En så fin röst har jag inte hört sen Caruso.
En fantastisk ung dam.
Kan du föreställa dig hur det skulle kännas-
- att ha nästan tre tusen personer i sin hand?
Att få känna så djup gemenskap...
- Såg du Carlo Edwards från Met? - Nej.
Han satt till höger om oss.
Han ger visst sånglektioner igen.
Menar du det, Bunny?
Jag skulle vilja ta några lektioner.
Jag ringer honom i morgon bitti.
- Jag behöver en pianist. - Ja.
En ung.
Nån med passion.
- Du store! - Inte tillräckligt passionerad?
Han våldtar mina öron! Gör så att han slutar.
Tack!
Tack så mycket, mr Ziegler!
Tack, mr Ziegler!!
Vi hör av oss.
Tack än en gång.
Stolarna är inte avsedda att sitta på. Det har ni fått veta.
- Cosmé McMoon? - Det är jag, sir.
Kom.
Ursäkta...
Vad ska jag spela?
Vad som helst, bara inte nåt högljutt.
Så ljuvligt.
Vad spelar han?
Nån smörja av Saint-Saëns.
Nog.
När jag var sexton år-
- sa far att om jag inte slutade spela och gifte mig med en trist bankir-
-skulle han göra mig arvlös.
Det är sant.
Förlåt. Fortsätt, mr McMoon.
Han förstod sig inte på musiker.
Hellre är vi utan bröd än utan Mozart.
- Eller hur? - Vi har inget val.
Han gjorde mig arvlös ändå-
-men jag flyttade till Philadelphia-
-och försörjde mig som pianolärarinna.
Vi spelade "Svanen" och...
Det var mitt älsklingsstycke.
Oj... Fantastisk historia.
Visst är det.
Far blev vänligare stämd sen och tog med mig i testamentet igen.
Jag tycker att ni är helt idealisk.
Nämnde jag att jag komponerar också?
- Han komponerar också...! - Det tror jag säkert.
Det finns ju andra kandidater, Bunny.
- Känner ni några av dem? - Ja.
De är ganska...
...hårdhänta.
Den jäveln.
Madam Florence kan tyvärr inte lyssna på fler kandidater i dag.
- Jag som har gått på Juilliards... - Beklagar.
- Varför? - Ni är inte hennes typ.
Jag måste förvarna er...
Jag arbetar mycket hårt. Jag övar en timme varenda dag.
Ibland två.
Min far efterlämnade inte så mycket pengar som alla tror-
-så jag kan inte betala mer än 150.
I månaden?
I veckan. Jag är ju inte barskrapad!
Ett par tips om madam Florence.
Hon bär ständigt med sig en läderportfölj.
Ni får inte röra den eller fråga vad den innehåller.
I hallen har hon en samling stolar i vilka kända personer har avlidit.
- De får inte användas. - Jag förstår.
Hon avskyr spetsiga föremål. Rök inte inför henne, överräck aldrig en kniv.
- Tycker ni om snittar? - Ja.
Bra. Madam Florence är omåttligt förtjust i snittar och potatissallad.
Till fest lagar vi riktiga berg.
- Ät av bådadera med entusiasm. - Det ska jag.
Här är en veckas förskott.
Och... en extra slant till en ny skjorta.
Tack!
Om ni överser med det excentriska, så upptäcker ni en förtjusande person.
Vår värld är mycket lycklig.
Välkommen, mr McMoon.
I morgon klockan nio. Kom inte för sent.
- Mr McMoon är här. - Kom in, mr McMoon!
Den talangfulle unge mannen jag berättade om.
Min sångpedagog. Maestro Carlo Edwards från Metropolitan.
Jag såg er dirigera La Bohème förra säsongen.
Nej, påminn mig inte!
Carlo...!
Han skämtar.
Jag kan allt nästan utantill.
Utmärkt. Då sätter vi i gång.
Då så. Klockarian.
Är det inte lite tidigt på dagen för Lakmé?
Inte för en så skicklig sångerska.
Varsågod, mr McMoon.
Nej...
Lite mer allegretto, tack.
Ursäkta.
Höj gomseglet.
Bra!
Använd luften.
På andetaget.
Tänk framåt.
(Bra!)
Bella!
Tänk på masken, Florence.
Lo squillo!
Rösten finns i masken.
Ja!
Ja, ja...
Stanna där.
Det finns en del att göra.
Men ni har aldrig låtit bättre.
Just det.
Maestro...
Många sångerskor i min ålder är på väg utför, men jag blir visst bara bättre!
Ja, visst är det svårt att tro?
Jag är välsignad.
Det finns ingen...
...som ni.
Vidare!
Ni kunde ju allt utantill?
- Hade ni trevligt? - Ja, mycket.
- Hon är märkvärdig, inte sant? - Ja, det är hon.
- Ni spelade väldigt bra. - Tack.
- Utmärkt. Samma tid i morgon då. - Ja.
Adjö.
- God morgon! - God morgon, mr Bayfield.
Hitta andningen.
Appoggio!
Håll kvar det.
Vidga diafragman, Florence.
Andas, Florence.
Bra!
Bra.
Sväva som en fågel.
Underbart.
Ett ord: äkthet!
Maestro, tror ni att jag är redo för en konsert?
Ni kan inte bli mer redo.
Du har varit borta från scenen alldeles för länge.
Mr McMoon? Anser ni att jag är redo?
Javisst.
Och kanske ska jag framföra en monolog.
Eller inte.
Jag börjar arrangera det hela.
Jag vill ju gärna gå på konserten, men jag ska resa till Florida.
Jaha... När då?
Säg till när ni bestämt datum.
En annan sak...
Jag har arbetat intensivt med Florence och försummat mina andra elever.
Det är nog bäst att vi är diskreta angående lektionerna.
Det vore förfärligt om Florence blev föremål för avund.
Ni ska ha stort tack.
Hon skämmer verkligen bort mig.
Hon skämmer bort oss allihop.
Eller hur?
- Ha det så trevligt i Florida. - Jadå!
- Mr McMoon...? - Får jag tala med er?
Jo... jag trodde att jag blev anställd-
-för att ackompanjera på lektionerna.
Ärligt talat tror jag att madam Florence behöver lite mer övning-
-innan hon sjunger inför publik.
- Vi har repeterat i en månad. - Jag vet.
Men... då och då kan hon sjunga lite...
- ...falskt. - Falskt?
En smula. Bara en smula.
Carlo Edwards sa inget om det. Han är stadens ledande sångpedagog.
Vi talar nog inte om samma sångerska.
Bristande fonation, slumpartad frasering. Det subglottala trycket...
...trotsar vetenskapen.
Rösten är kanske inte vad den var-
- men några falska toner kan förlåtas, till skillnad från sång utan känsla.
Kan jag spela på lektioner men inte på konserter?
- Det går inte. - Jag måste tänka på mitt rykte...
Vilket rykte?
Vill ni återgå till spel på restaurang för lite dricks, så varsågod.
Cosmé... Florence tycker om dig, hon betalar bra och känner alla.
- Men mr Bayfield... - Hon har sjungit på många konserter.
Hon har stor dragningskraft.
Ja, men tänk om mindre bildade människor kommer dit?
Bara verkliga musikälskare ska få tillträde.
Dessa evenemang måste förberedas noga.
Fem avklarade, två kvar.
- Har ni hört madam Florence förut? - Nej, men jag har hört allt om henne.
Verdiklubbens medlemmar har företräde.
- Jag har åkt ända från Brooklyn! - Beklagar.-Nästa!
Ingen musikälskare... Du får ta över. Två dollar styck.
Mr Stark, förtjusande.
Mr Bayfield.
På affischen ska texten "grundare Florence Foster Jenkins" vara större.
Om de frågar så är dina favoriter Mozart, Verdi och Beethoven.
Phineas, försök få in det här i din tjocka skalle:
Jag är inte intresserad av din larviga musikklubb.
Snälla Agnes... Jösses!
4 juni, lördag kväll klockan åtta. Jag hoppas att ni kan komma!
Tja... Tyvärr repeterar vi då.
- En lördagskväll? - Vi repeterar ständigt.
Herregud... Det var Toscanini, dirigenten!
Jag som trodde det var Toscanini, sardellpasteförsäljaren!
Underst ska det stå: "Regi av St. Clair Bayfield, framstående skådespelare."
"Framstående", ja.
Pussa matte nu.
Pussunge!
Tack så mycket, mr Lipshitz.
Vem är den där vulgära kvinnan?
- Den nya mrs Stark, tror jag. - Var är den förra? Och vem är han?
Phineas? Han säljer köttkonserver. Mycket förmögen, mycket generös.
Agnes är inte medlem. Klassisk musik är nytt för henne-
-men hon vill väldigt gärna lära sig.
I så fall kan vi göra ett undantag. Det blir fyra dollar, tack.
En värld av njutning väntar er, mrs Stark.
Ja, njutning får man aldrig för mycket av. Eller hur?
Visst.
Två biljetter och en dollar i växel.
- Då ska vi se... - Jag är så spänd på det här!
Det är vi allihop. Ni sitter på rad E, mrs Vanderbilt, E som i elegans.
Ursäkta.
De sätter i sig potatissallad som en svärm måsar! Finns det mer?
Jag ska se efter.
Börjar det ta slut?
- Jag tror att det räcker, mr Bayfield. - Jag tar den där.
Tack.
En Earl Wilson är här.
Visa in honom.
Earl Wilson på New York Post.
- Jag läser er spalt, den är skojig. - Tack.
- Vad för er hit? - Jag hoppas få en konsertbiljett.
- Det är tyvärr utsålt. - Smith på Musical Courier har fått en.
- Stubbs på World Bugle också. - Det är inget för läsare av Post...
Det här är det stora samtalsämnet och chefen har själv skickat hit mig.
Kan jag få en biljett?
- Varför inte? - Tack.
Voilà.
- Jag behöver bara biljetten. - Bådadera eller ingenting.
- Då ska jag inte besvära mer. Adjö. - Adjö.
- Älskling! Augustus är här. - En sån överraskning.
- Hur mår du, Augustus? - Utmärkt.
Din pjäs gjorde visst succé.
Jag är en andra klassens pjäsförfattare-
- men en förstklassig vän, vilket uppväger det förra.
Så det förslår.
- Nå, är det sant? - Vad då?
- Att madam Florence ska uppträda? - Ja.
Det var alltför länge sen. Vad kostar biljetterna?
- Det är tyvärr redan utsålt. - Det är inte möjligt.
- Var inte en sån tråkmåns. - Just det, var inte en sån tråkmåns.
Konserten är för musikälskare, inte för begabbare och hånare.
När har jag begabbat eller hånat?
Damen visar prov på trohet och mod, och därför älskar vi henne.
Snälla St. Clair... Vill du se en vuxen man gråta?
Var lite hygglig, så får du nåt sen.
Nej, jag beklagar.
Nej. Non. Njet.
Får jag be om biljetten.
Du har tur som fått komma. Håll ditt löfte.
- Jag har med mig några musikälskare. - Jag håller ett öga på dem.
Carlton Smith, mr Stubbs. En sån ära.
- Hoppas ni får trevligt. - Det får vi, St. Clair.
Ingen släpps in utan biljett. Inga undantag görs.
Om Earl Wilson från Post dyker upp, ska han vänligt avvisas.
Mr och mrs Stark, så trevligt. Ursäkta, en viss näsa måste pudras...
Herregud...
- Redo? - Ja...
De kommer att avguda er, det lovar jag.
För mycket svandun?
Nej då, det är stramt och elegant.
Jag är så nervös, Whitey! - Är ni nervös, mr McMoon?
Lite.
Fullsatt salong och vänlig publik- ni kommer att vara enastående!
Beredd?
Ja.
Spark!
Släck!
Det är det här vi lever för, eller hur?
Det här ögonblicket.
Du milde!
Snälla herrn, hör på
inte säga så
nu är ni alls ej diskret
Så mitt råd nu hör
tänk er noga för
för annars så går ni bet
De vitaste händer jag har
och nätta små fotsteg jag tar
Jag alla charmerar
och alla mig kurtiserar
Så inte kan väl ja' en kammarjungfru va'
Nej, inte kan väl ja' en kammarjungfru va'
Tyst, kvinna!
Tyst!
- Mår hon inte bra? - Ett hostanfall.
Hon behöver frisk luft. - Kom, mrs Stark.
Nu räcker det. Sch!
Behärska dig, Agnes!
Jag ber om ursäkt, mr Bayfield...
Krya på er, mrs Stark.
Hon är ta mig fan världens sämsta sångerska!
Måste du skämma ut mig?
Sluta, Corbin.
Corbin...
Bravo, madam Florence!
Bravo!
En gång till!
Bravo! Bravo, madam Florence!
St. Clair, gratulerar!
- En underbar kväll. - Tack så mycket.
Jag hör inte så bra, men jag tycker att madam Florence är fantastisk!
Jag vet hur tacksam hon är för er vänskap och ert stöd.
- Den lille McMoon... Vilket fynd! - Ursäkta mig.
Mr och mrs Donoghue... - Mr och mrs Wallace...
Raring, "Läderlappen" var verkligen gripande!
- Är allt bra? - Jag mår inte så bra, Whitey.
Då far vi hem.
Dr Hertz är i Washington, men har skickat sin kollega dr Hermann.
Får jag titta.
Jag hann inte läsa er journal...
Ärrbildningen beror på syfilis.
När ådrog ni er sjukdomen?
På bröllopsnatten.
Med min första make, dr Frank Thornton Jenkins.
En kvinnojägare...
- Hur gammal var ni? - Arton.
- Var visade sig schankern först? - På vänsterhanden.
- Tar ni medicin? - Bara kvicksilver. Och arsenik.
- Andra symtom? - Nej.
Hon får anfall ibland när hon har överansträngt sig.
Det finns blåsljud och lite hjärtklappning-
- men inget tyder på att sjukdomen har gått in i tredje stadiet.
Två och en halv timmes koloratursång kan ju förklara tröttheten.
Sängläge tills ni känner er stark igen.
- Jag meddelar dr Hertz. - Tack, doktorn.
Tack.
Jag har sett patienter leva med syfilis i tjugo år, men aldrig i femtio.
- Förvånande. Vad är hemligheten? - Musik. Hon lever för musik.
Er kärlek är säkert också en universalmedicin.
- Vi hade tur som fann varandra. - Det är tydligt.
Jag vill inte verka påflugen, men hur står det till med er hälsa?
- Florence och jag har avstått. - Mycket klokt.
En del patienter följer femårsregeln, men det är ingen säker skyddsåtgärd.
Florence ansåg att min hälsa var viktigast.
Sinnesrörelse underblåser sjukdomen.
Hon behöver vila, mr Bayfield. Vila!
Vila, käraste.
Jag kan inte låta bli att undra hur mitt liv hade varit-
-om jag aldrig träffat Frank Jenkins.
Han ligger i graven nu. Glöm honom.
Men jag kunde ha... gett dig ett barn.
- Vi kunde ha varit en familj. - Vi är en familj.
En fin, kärleksfull familj. Enad av kärleken till musik.
Är vi inte lyckliga?
Blunda, så ska jag läsa något.
Klara stjärna
var jag fast som du
men ej svävande i svarta natten
skådande med ögon ständigt öppna, som naturens tålmodige...
Jag tror jag ska läsa lite.
- God natt, käraste. - God natt.
...romansafton på Ritz-Carlton.
"Den allmänna meningen var att hon aldrig sjungit bättre."
"Charm och förtjusande personlighet förhöjde hennes märkvärdiga röst."
"Mot slutet blev scenen som en blomsterberså"-
- "och madam Jenkins fick välvilliga applåder."
Ändra till "rungande applåder".
Just så.
Titta, vem som är här!
Älskling!
Jag bjöd in balettflickan, hon är väldigt rar.
Underbar konsert! Hur mår Florence?
Bara...
Jag måste ju bjuda honom. En drink?
Strax.
- Cosmé... - God kväll, mr Bayfield.
- Cigarett? - Nej tack. Gör det nåt att jag är här?
Er vän, Kathleen, insisterade på att jag skulle titta in.
Välkommen. Och ni har fått något att dricka, ja...
- Jag borde gå hem. - Nej då, stanna ni.
Det här är lite genant. Jag trodde ju att ni och madam Florence var gifta.
Det är vi.
Men... ni bor här med Kathleen.
Är... är hon... er syster?
Nej, hon är min flickvän.
- Det är lite komplicerat. - Ja...!
Men Florence och jag har en överenskommelse.
Så madam Florence... känner till Kathleen?
Hon förstår att kärleken har många skepnader.
Tro mig, det råder ingen brist på kärlek mellan oss.
Jag är varmt fäst vid Florence.
Vårt äktenskap är något andligt, det går utöver det jordiska.
- Eller hur? - Ja...
Jag tycker bra om dig, Cosmé.
Jag ser dig som en kamrat.
Så vänligt sagt, mr Bayfield.
Nu när vi talar lite förtroligt...
Får jag möjligen fråga vad madam Florence har i den där portföljen?
- Nej. - Nej?
Vad sägs om att ta en manhattan och gå in till jazzfantasterna?
Kör till.
- Hallå där. - Hej.
- Mr Corbins vänner är bra tjusiga... - Tror jag, det.
Så där. Skål för vänskapen! Vi sveper den.
Mr Bayfield! Jag vill se er dansa!
- Nej, nej. Jag har dansat färdigt. - Jo, dansa nu, St. Clair.
Nej, jag...
St. Clair, är du där?
St. Clair? Vakna!
Jag har något att visa!
St. Clair, är du där?
Oj då...! Mr Bayfield, vakna. Madam Florence är här.
- Va? - Det är hon som knackar.
- Vakna, vakna! - Vad är det?
Florence är här.-Uppehåll henne!
Upp!
St. Clair, är du där?
Ett ögonblick, madam Florence!
- Vem är det? - Det är jag, mr McMoon.
Mr McMoon? Vad gör ni här? Öppna dörren genast!
Var är mr Bay...
...field?
Du store!
- St. Clair! - Madam Florence, snälla...
- Whitey... - Bunny! Så trevligt!
Jag läste just lite tidig Austen. Får jag bjuda på te?
Vad är det som pågår? Varför är mr McMoon här?
Han tappade bort sina nycklar, så han fick sova över.
- Men hur blev det så stökigt? - Är det stökigt?
Herregud!
När jag sa att ni kunde ta en sängfösare menade jag en.
Se, så här ser ut!
Titta, Bunny! Ska du inte läxa upp honom?
Jag är hemskt besviken på er.
Jag tycker inte om när folk dricker. Vad tog det åt er?
Förlåt mig...
Det får inte upprepas, förstått?
- Recensionerna. Vad står det? - De är sagolika. Kom, kom!
Det var det jag ville... Titta här, sidan sju. Där nere.
"Den allmänna meningen var att hon aldrig sjungit bättre."
"Charm och förtjusande personlighet förhöjde hennes märkvärdiga röst."
"Mot slutet blev scenen som"...
... "en berså av blommor"...
..."och madam Jenkins fick rungande applåder." Bravo.
Bravo bravissima!!
Sch...
Jag har fått en lysande idé till julklapp åt medlemmarna.
- Vi har tid klockan elva... - Var då?
Det blir en överraskning. Snabba på med morgontoaletten.
Jag har en bil som väntar där nere. Och ta med dig McMoon.
Ja visst. Jag är klar i en blink!
- Hon har gått. - Det här är löjligt!
Jag ska inte behöva gömma mig i mitt hem. Och vi har regler!
- Hon var exalterad... - Tala med henne!
Bra idé. "Florence, du betalar min hyra, men du får inte hälsa på."
Håll tyst!
Jag vill inte fortsätta så här. Förstår du det?
Vad gör jag här?
Jag är villig att dela dig...
- ...men nån värdighet måste jag ha! - Det är klart.
Jag beklagar verkligen.
Jag ska se till att det inte upprepas, men jag vet inte hur.
Vi reser bort några dagar. Golf? The Hamptons?
Bra idé?
Ja.
- Så där, ja. - Herregud...
Nu är vi framme!
Vi ska spela in en grammofonskiva-
-och ge till medlemmarna i julklapp!
Utmärkt idé, men dr Hermann avrådde från sinnesrörelse...
Äsch, dumheter! Kom nu!
Kom!
Bravo! Underbart, Bunny.
Förbaskat!
Prova med den här i stället.
Lite kortare och lite lättare.
Lite åt vänster. Svinga som genom sirap.
Ni lyssnar till Firestone Hour med Richard Crooks på NBC.
Vi har en lyssnare på tråden, mrs Edna Hoffman från New Jersey.
Kan ni spela Brahms vaggsång?
För någon särskild?
Min son Samuel.
Han är flygnavigatör. Han saknas efter en räd mot Tyskland.
Vi känner starkt med er, Edna.
Våra tankar går till Samuel.
Jimmy! Det här ska levereras med bud.
Och så ska jag ta en droska.
- McMoon! Du har besök! - Ja, ja!
Jag hoppas att jag inte stör, mr McMoon!
- Madam Florence...! - Jag råkade ha vägarna förbi.
Ett sånt lyckligt sammanträffande. Är mr Bayfield med?
Nej.
- Får jag stiga på? - Ja visst.
Jag har med mig vår skiva.
Oj...
- Tack, madam Florence! - Varsågod.
Ni har inte diskat, mr McMoon!
Ska jag diska åt er?
Nej, det behövs inte.
Tallrikarna diskar inte sig själva. Vi säger så här:
Jag diskar om ni spelar för mig.
- Vad sägs? - Jag kan...
Är vi överens, mr McMoon?
Vad ska jag spela?
Vad ni vill.
En vacker melodi.
Er egen?
Ja.
Ni inspirerar mig. Jag kan skriva text.
Underbart.
En fågel... på en gren...
Får jag fråga hur ni träffade mr Bayfield?
Tja...
Jag uppträdde vid en soaré på Waldorf 1919.
Jag bar en violett sammetsklänning.
I publiken såg jag en man-
- med det vackraste leende jag någonsin sett.
Han förde sig som en aristokrat. Så blev det vi.
Hans morfar var earl.
Är inte han också earl då?
Han tillhörde inte den legitima grenen. Han hade ingen framtid i England.
Så han reste hit och blev skådespelare.
Det gick inte alltid så bra.
Jag fick gömma recensionerna ibland.
Ni spelar så vackert, mr McMoon.
Jag spelade för presidenten när jag var åtta år.
- Är det sant? - Ja, jag har spelat i Vita huset.
Lilla miss Foster kallades jag.
Jag hoppades bli konsertpianist-
- men så fick jag nervskadan i vänsterhanden och det blev inget av.
Så tråkigt. Vad hände med er hand?
Det var bara...
Förlåt mig.
- Jag är så fånig. - Nej då.
Får det vara ett glas vatten?
När mr Bayfield spelar golf kan dagarna kännas hemskt långa.
Jag förstår att han... behöver sin sport.
Men jag saknar honom. Jag...
Jag saknar honom så fruktansvärt.
Han kommer snart tillbaka. Madam Florence...
Han är varmt fäst vid er.
Det har han sagt.
- Hur är det? - Det är bara temperaturförändringen.
Det kan vara väldigt smärtsamt.
Kan ni preludiet i e-moll av Chopin?
Jisses...
Det här.
Precis...
- En drink? - Gärna.
Får jag ta fruns väskor.
Tillåt mig påpeka att frun har vackra ben.
- St. Clair, kom hit! - Ett ögonblick.
St. Clair!
Ja?
Hur har hon kommit med i radio?
Florence Foster Jenkins sjöng "Like a bird" av Cosmé McMoon.
Många vill höra den. Här kommer Ed som ligger på militärsjukhus...
Hur fick Crooks...
- Du är i sändning, Ed. - Mr Crooks, vi älskar den skivan!
Jag miste vänsterbenet vid Guadalcanal, men hon ger mig livsglädje.
Kan ni spela den igen? Var får man tag i skivan?
Den är nog inte till salu. Det är en privat inspelning.
Tack och lov att ni är tillbaka. Här är det rena snurren!
- Det är svårt när ni är bortrest. - Beklagar, Kitty.
Hur fick Richard Crooks tag i skivan?
Hon gav den till honom. Han har spelat den hela veckoslutet.
Telefonen har ringt konstant, folk vill ha den.
Cole Porter ringde! Då blev madam Florence exalterad.
- Jag ska tala med henne. - Hon är på möte.
- Med...? - Mr Totten.
Tack.
- Mr Bayfield, så roligt! - Detsamma, mr Totten.
- Är madam Florence här? - Hon är i salen.
Tack.
- Har ni tid ett ögonblick? - Strax.
Ser jag ett par kaninöron?
- Whitey! - Bunny.
- Hur var golfen? - Det var trevligt, tack.
Bra.
Det här är mitt älsklingsställe.
Och jag tänker sjunga här.
Jag har bokat Carnegie Hall den 25 oktober.
Jag ska ge bort tusen biljetter till soldaterna.
Vi måste ju stödja våra gossar.
Ja...
Jag hyllar ditt mod.
Och...
...ingen skulle hellre vilja se dig göra succé här än jag, naturligtvis...
...men det är ju så stort.
Här ryms nästan tre tusen.
Lily Pons drog fullt hus och hon är bara en liten snärta.
Ja, men hon är ju ung och stark och har perfekt teknik...
- Så min teknik är inte perfekt? - Jo visst, men...
Jag tror bara att det kan bli för mycket för dig.
Om Churchill hade haft den inställningen-
- skulle Hitler stå på Buckingham Palaces balkong-
-och yla som en dobermann nu.
Du är inte tillräckligt stark, Bunny.
Tänk om det... blir din död.
Då dör jag lycklig.
Döden har varit min ständige följeslagare i nästan femtio år.
Varje dag har jag undrat om kroppen ska duka under...
...eller förnuftet överge mig.
Men jag har kämpat och kämpat.
Och jag lever än.
Och jag ska sjunga här.
Men har inte jag stöttat dig?
Om du verkligen älskar mig-
-låter du mig sjunga här.
Det var en underbar helg.
Verkligen. Vi måste göra om det.
Ja, det måste vi.
Älskling, se inte så nere ut.
Förlåt.
- Hon kanske ändrar sig. - Det betvivlar jag starkt.
- Vi försöker vara lyckliga i kväll. - Jag försöker.
Ja, verkligen.
Om vi inte rest bort hade det här aldrig hänt.
Allt är mitt fel.
- Det här måste ni höra. - Spela den.
Florences skiva!
Avskum.
Strunta i dem. Vi ska ha trevligt...
Så jag ska sitta här med dig medan de där krypen skrattar åt min fru?
Sitt kvar, annars lämnar jag dig!
Ursäkta!
Ni får inte göra så här. Det är en privat inspelning.
Bort med era brackiga tassar!
Ge hit den, annars ringer jag polisen!
Ni tappade er näsduk, herr Snobb!
Stick, fjant!
Kathleen, vänta!
Jag kan inte spela i Carnegie Hall-
-med madam Florence.
Ni kanske kan säga till mr Totten-
-att det inte är någon bra idé...
För sent. Hon har delat ut tusen biljetter till krigsveteranerna.
- Vad säger Kathleen? - Kathleen...
...har lämnat mig.
Så tråkigt.
Snälla Cosmé...
- Spelar du? - Mr Bayfield...
Jag är en seriös pianist!
Jag... har ambitioner...
Jag med. Jag var en bra skådespelare.
Men någon stor skådespelare skulle jag aldrig bli.
Det var mycket svårt att erkänna.
Men när jag väl gjort det var jag fri från ambitionens tyranni.
Jag började leva.
Visst är vår värld lycklig? Har vi inte roligt?
Snälla ni...
Vi måste hjälpa henne, för utan lojalitet finns ingenting.
- Vi blir nedgjorda! - Tror du inte att jag vet det?
I 25 år har jag hållit begabbarna stången. Jag vet vad de kan göra.
Men Florence... har varit mitt liv.
Jag älskar henne.
Jag tror att du också gör det.
Att sjunga i Carnegie Hall är hennes dröm-
-och jag tänker uppfylla den.
Så tänker du hålla fast vid din välgörarinna och vän i nödens stund-
- eller koncentrera dig på dina ambitioner?
Snälla Cosmé...
Spelar du för din vän?
Kör till.
Tack!
Herregud...
Hur många får spela i Carnegie Hall?
Vi kommer att gå under...
Tallulah! Titta hit!
Det är Cole Porter och Tallulah Bankhead!
Tallulah!
Vi älskar dig!
Miss Bankhead, mr Porter, en sån ära!
Hallå!
Släpp inte in någon som är full.
- De är fulla allihop. - Jag med!
Diafragman, Bunny. Lägre.
Diafragman. Blås ut ljusen.
Hata ljusen. Ha!
- Var är Cosmé? Han är hemskt sen. - Bunny, slappna av.
- Tänk om han är död! - Han sviker oss inte.
Nu kommer han! Ja, kära hjärtanes...
- Jaså, översten! - Får jag tala med madam Florence?
Varsågod. - Bunny, det är översten.
God dag, översten! Jag hoppas att stämningen är på topp.
Ja då. Ni är det stora samtalsämnet.
- Hon sålde ut fortare än Sinatra. - Det kan jag tro.
Å marinkårens vägnar vill jag tacka så mycket för gratisbiljetterna.
Med tanke på era uppoffringar är det det minsta jag kan göra.
Vissa saker är värda att dö för.
Ni tar orden ur munnen på mig!
Översten får ursäkta, jag måste göra mig i ordning.
- Spark! - Tack så mycket.
- Det är väl så man säger? - Javisst. Jag tar åt mig.
Tack, översten. Mycket vänligt.
- Vi ska in om tio minuter! - Lugn.
Var är han? Var är Cosmé?!
Tallulah!
Titta hit, Tallulah!
Vi ska sitta här.
Var är den dumma, dumma pojken?!
Det vet jag tyvärr inte, men trafiken är hemsk och han kommer nog snart.
Hämta min portfölj.
Halva publiken är berusad!
- Ja, vad trodde ni? - Det här är ju Carnegie Hall!
- Men pengarna tog ni emot. - Hör, vilka ligister!
Ligister?! De här ligisterna, som ni kallar dem-
-har riskerat livet för vårt land-
- och ni ska visa dem den respekt de förtjänar!
De river stället! Ni måste gå in nu!
- Min pianist är inte här. - Sjung a cappella!
Cosmé! Var har du varit?
Jag blev påhoppad av en skock sjömän. Helt respektlösa...
Fem minuter, mr Totten.
Inte en sekund till!
- Plats H23, till vänster. - Jag föredrar ju höger...
Herregud, Agnes!
Skyl dig!
Gift dig med mig, blondinen!
- Skaka loss bara! - Sötnos!
- Vad är det? - Uppför dig!
Lugna er.
Nu blir det inget mer.
Gud, vilken surpuppa...
Läs programmet.
Läs det!
Vilken publik!
Cole Porter på första bänk.
Cole Porter...!
Tallulah Bankhead.
Du store!
Vad har jag gjort? Jag klarar det inte, Whitey!
Jag kan inte gå in på scen. Det är ett fruktansvärt misstag...
- Hon måste gå in nu... - Ett ögonblick, mr Totten. Adjö!
Hör på nu.
Männen där ute har sett hemska saker och fått skador till kropp och själ.
De behöver glädje. De behöver... musik.
Du kan läka dem, Bunny. Det är din uppgift, tro mig.
Tro på det.
- Men jag är rädd... - Var inte det. De lär älska dig.
Ni kommer att vara lysande.
Vi klarar det.
Jenny! Min portfölj, tack.
Och en penna.
Ni måste gå in nu!
Jag gör ett tillägg i mitt testamente.
Jag vill att du ska få något när jag dör, Cosmé.
Tack, madam Florence!
Mr Totten, kan ni bevittna här?
Här.
- Tack. - Det var så lite.
Snälla, gå in nu!
Jenny...
Beredd?
Släck i salongen, mr Totten.
Då så, lilla miss Foster. Gör mig stolt!
Börja!
Bravo, mr Bayfield.
- Ta bort henne! - Ring snuten!
Sluta sjunga!
Hörni!
Hörni!!
Ge henne en chans, hon sjunger ju av hela sitt hjärta!
Visst, men det låter som en döende katt!
- En döende katt? - Hon kan inte sjunga!
Värst vad du var ful i mun!
Fy skäms på er allihop!
Heja på henne, era skitstövlar!
Heja! Heja! Bravo!
Bravo, madam Florence!
Klappa!
Ställ er upp! Bravo! Kom igen!
Heja!
Sjung!
- Du är underbar. - Ja, ja. Det räcker.
Bravo! Bravo!
Sjung! Sjung! Sjung!
Sjung! Sjung, madam Florence!
Sjung!
Sjung, Bunny!
Mr Wilson! Ska ni redan gå?
- Hon har just börjat. - Jag har hört tillräckligt.
Hon behöver bara värma upp lite. Lyssna nu.
Jag har aldrig sett något så patetiskt och inbilskt i hela mitt liv!
Att ni har uppmuntrat mrs Jenkins att göra sig till åtlöje-
-är helt enkelt oförlåtligt.
- Tänker ni skriva något? - Ja-sanningen!
Sanningen är väl att sårade soldater fått lite roligt?
Musik ska man inte skratta åt.
Hon har gjort mer för stadens musikliv än någon annan, er inräknad!
Undan.
Ni är bara en stroppig murvel. Vad vill ni ha? 100?
200? 300 dollar är mitt sista bud.
- Ni är inte klok. - 500!
Hör på dem!
- Gratulerar, madam Florence! - Tack, Kitty!
Telefonen har ringt stup i ett.
Du är helt slut, Bunny. Marsch i säng.
Jadå.
Jaha, mr McMoon...
Vi klarade det!
- God natt då. - God natt.
- Du pussar mig väl god natt? - Ja visst.
Kom.
Jag har spelat i Carnegie Hall.
Baske mig...
Cosmé McMoon från San Antonio i Texas har spelat i Carnegie Hall!
Och han var lysande, fullständigt lysande!
- Vi klarade det. - Ja, jag tror det.
Skål på dig!
Tack, mr Bayfield.
Tack för allt.
Nej, tacka inte mig.
Det var det bästa jag varit med om.
Svep den!
Kitty! Hämta en filt. Mr McMoon sover över.
Madam Florence sover redan.
Bra.
- Då går jag. - God natt, mr Bayfield.
Kitty sa att du sov.
Nej.
Du köper väl tidningarna i morgon bitti?
Javisst.
Sov över här.
Jag älskar dig så, St. Clair.
Och jag älskar dig, Bunny.
Lyra, Georgie!
Vakna!
Cosmé!
Post, tack.
VÄRLDENS SÄMSTA SÅNGERSKA?
Hon får inte se det här.
- Jag vill köpa alla ex ni har. - Men jag har stamkunder.
- De klarar sig säkert. - Det tror jag med.
Jag ska också be att få Bugle, News och Correspondent.
"Madam Jenkins framträdande erövrar Carnegie Hall."
"Kvällen före sjöng Sinatra där för tre tusen beundrarinnor i ankelsockor."
Artikeln var elak, hätsk och helt felaktig-
-och har orsakat stor bedrövelse.
Tänk på att madam Florence är nära vän till Toscanini.
Det vore bra synd om Post stängdes ute från Carnegie Hall.
Tack för er förståelse, mr Thackrey.
Tack.
Jag har köpt upp alla ex inom två kvarters radie.
Bra. Och artikeln står knappast i eftermiddagsutgåvan, så...
- Vi klarar oss nog. - St. Clair!
..."bar ett antal utsökt eleganta kreationer."
Whitey!
Läs det där om simultant nånting...
- "Deras simultana reflexer"... - Sinatra-beundrarna.
..."var inget mot applåderna och värmen som mötte madam Jenkins."
- Bravo! - Fantastiska recensioner.
- Men ingen Post. - De recenserade inte konserten.
De recenserar alltid konserter i Carnegie Hall.
Då får jag leta upp ett exemplar. Men ska du verkligen gå upp?
Baronessan och några till ska äta lunch och jag tänkte göra dem sällskap.
Det vore oklokt.
Vad sjutton är det med dig i dag?
Efter första halvan var jag alldeles slut.
Din röst var frisk som morgondagg ända fram till slutet, Florence.
Folk slogs om biljetterna.
Jag blev erbjuden 20 dollar för min!
Det är mycket pengar.
Ursäkta.
Vad var kvällens höjdpunkt för er, mr Bayfield?
- Förlåt, vad sa ni? - Vad var kvällens höjdpunkt för er?
Det fanns så många...
Det var när du sjöng Nattens drottnings aria, Florence.
Min chef har inte fått sin tidning...
Beklagar, men det här är min. Ni får den inte!
Ursäkta, mina damer.
- Har mr McMoon någon flicka? - Det vet jag inte.
Kan vi på något sätt få er att skiljas från tidningen?
Nej, den är min!
- Hur mycket? - Jag tar inte emot era pengar.
50 dollar?
- Om ni insisterar, så... - Tack! Mycket vänligt.
Kasta den.
Det vet jag verkligen inte.
- Var är Florence? - Hon skulle pudra näsan.
Tack.
Hon ska ju pudra näsan, mr Bayfield...
Just det, ja!
- Min systers dotterdotter är ogift. - Hon som är fotvårdsspecialist?
Madam Florence, det är ni!
- Vi såg föreställningen i går. - Underbar!
Tack!
- Vi har aldrig skrattat så mycket. - Jag är alldeles öm.
- Ni har enorm komisk talang. - Det var så roligt!
Tack så mycket. Jag... måste gå nu.
Adjö.
- Bry er inte om den där recensionen. - Den karln fattar ingenting.
Farmors syssling var gift två gånger, båda gångerna blev det katastrof!
Mår ni riktigt bra, mr Bayfield?
Jag måste nog få lite luft. - Damerna får ursäkta.
- Post, tack. - Tyvärr, den är slut.
Redan? Hur kommer det sig?
Det kom en karl och köpte upp alla ex jag hade.
- En engelsman. - Hur såg han ut?
Lång. Gentlemannatyp.
- Varför köpte han allihop? - Inte vet jag. 20 dollar fick jag.
Sen kastade han dem.
708, tack.
Se er för!
Sir! Sir!
Hur gick det?
Bunny, det är jag, Whitey!
Skaffa hit en läkare!
Älskling, det är jag.
Det är jag, käraste. Jag ska vända på dig.
Prata med mig, Bunny. Snälla du.
Snälla du...
Var är doktorn?
FOSTER JENKINS SVÅRT SJUK
Bunny...
Bunny, det är jag.
Jag är här. Hör du mig?
Nej, nej...
Sch, min älskade.
Vila nu, älskling. Vila.
Har alla skrattat åt mig hela tiden?
Jag har aldrig skrattat åt dig.
Din röst är den mest äkta jag har hört.
När jag har sjungit allt för dig
är sången slut
Hör...
Ett svek det vore att
min sång till en annan ge
Vi kämpat hårt
för drömmen vår
Jag älskar dig, Bunny.
Du och jag...
Jag kan ej dela den igen
Nej, hellre dö
i vetskap om
att jag har älskat dig
Publiken applåderade.
Och ropade bravo.
Nu kan jag aldrig sjunga mer
Nej, jag kan aldrig
aldrig sjunga mer
Förutom
för dig
Folk kan säga att jag inte kunde sjunga.
Men ingen kan säga att jag inte sjöng.
Bravo, käraste.
Bravo.
Bravo! Bravo!
Ett av de mest efterfrågade programmen från Carnegie Halls arkiv-
- är från Florence Foster Jenkins konsert.
Skivorna hon spelade in för Melotone blev deras största försäljningssuccé.
- Vill ni ta om det? - Nej, varför det? Det var perfekt.
McMoons pianistkarriär nådde som högst vid konserterna med Florence.
Han blev intresserad av bodybuilding och dömde ett antal tävlingar-
-innan han dog 1980.
St. Clair Bayfield fortsatte stödja New Yorks musikliv så gott han kunde.
Han levde under anspråkslösa omständigheter till sin död 1967.
Översättning: Agnes Malm Skoglund Svensk Medietext